3.+Cognitivisme

3. COGNITIVISME.
//Per Rafael Jiménez//

3.1 Característiques de la teoria.
toc   El cognitivisme es una branca de la psicologia que s’encarrega de l’estudi de la cognició, es a dir, dels processos mentals implicats en el coneixement. El cognitivisme estudia els mecanismes per els quals s’elabora el coneixement des de la percepció, memòria i aprenentatge fins la formació de conceptes raonament lògic. Així per cognitivisme podem entendre l’acte del coneixement a la seva tasca d’emmagatzemar, reconèixer, comprendre, organitzar i utilitzar la informació rebuda a través de tots els sentits. Així dons l’explicació del comportament de l’home ens ha de remetre a una sèrie de processos interns, com son:



Per arribar a aquest punt hem de saber que des de mitjans dels anys 80 del segle passat, les tendències cognitives en conjunt havien contribuït a una entesa multidisciplinària de la ment i de la cognició en general. La seva diversitat teòrica i metodològica ha estat un punt fonamental per enriquir els avanços d’estudis que van des de la cèl·lula nerviosa fins una xarxa neuronal i des de un individu fins els grups socials, a on el llenguatge, l’organització social i la cultural hi juguen papers fonamentals.  A mitjans dels anys 50, un conjunt de investigadors de diverses disciplines, tant filòsofs, com lingüistes, psicòlegs, sociòlegs i també neurocientifics, varen descobrir que tenien un interés comú en un conjunt de fites encaminades vers la interpretació del funcionament del cervell: quina es la natura de la intel·ligència?, quin és el rol del medi ambient en l’assoliment del coneixement?, quin és el paper de l’aprenentatge, l’adaptació en el desenvolupament del comportament cognitiu?. La manera més adequada de respondre a totes els interrogants va ser a través de investigacions multidisciplinàries a on es poguessin crear nous paradigmes. Es a dir, s’han centrat en comprendre representacions mentals, l’anomenat CRUM ( // Computacional Representational Understanding of Mind // ) Seguint a la corrent pedagògica, es important assenyalar que aquest paradigma es va anomenar “La Revolució Cognitiva”. Però més que una revolució va ser un rescat de la idea de mentals complexos que William James havia tractat d’explicar mig segle abans (Bruner, 1956). El que havia dominat la investigació de l’aprenentatge fins aquest moment (la connexió estímul-resposta, les paraules sense sentit, ...) va de ser important per prendre temes de investigació que tractaven d’esbrinar el que passava a la ment del subjecte entre l’estímul i la resposta. L’activitat mental de la cognició humana era de nou respectable en el camp de la psicologia i digne d’estudi científic.

3.2 Diferències amb les altres teories.


 Una altre teoria psicològica del aprenentatge i que evoluciona del propi cognitivisme es el ** constructivisme **. El constructivisme és una teoria evolutiva i epistemològica que s’interessa principalment per la forma en el que l’individu intenta donar sentit personal al seu mon, i per tant, aprèn. La qüestió fonamental es que els individus s’impliquen activament en la construcció d’una comprensió personal de les noves dades que se’n van assumint, per el que es fonamental partir de la experiència pròpia.  Des de un altre punt de vista el cognitivisme va intentar oposar-se al ** conductisme **. No era simplement un rebuig del conductisme sinó una integració d’aquest en un nou esquema teòric de referència. Les regles de reforç varen ser posades dintre de la ment de l’individu i se’ls van anomenar regles de representació simbòlica d’un problema. L’arribada de l’ordinador com eina per desenvolupar estudis més ràpids i més profunds fins ara mai coneguts va fer la solució a problemes de complicada resolució fossin ja història. El desenvolupament tecnològic ha fet sorgir nous models de representació mental abans no imaginat.

3.3 Principals autors.
El fet de que aquestes teories psicològiques estiguin fregant-se unes a les altres fa que autors i les seves teories transitin pel fil de una u altre teoria. La qual cosa no resta legitimitat ni als autors ni al seus postulats. Jean Piaget  Entre els principals autors de la teoria cognitiva de l’aprenentatge podem trobar al teòric i psicòleg suís. Jean Piaget qui destaca per seva important aportació a l’anomenada ** Epistemologia Genètica ** i als seus estudis en els camps de la psicologia evolutiva, la infància i la seva teoria del ** Desenvolupament Cognitiu **.

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px; line-height: 22px;"> També afirma que la motivació de l’alumne no és manipulable directament pel professor, es a dir, la motivació del l’alumne és inherent a ell mateix. L’ensenyament ha de permetre que l’alumne manipuli els objectes del seu ambient, trobant-li sentit i transformant-los i variant-los en els seus diferents aspectes. L’alumne ha de poder experimentar fins a trobar experiències lògiques que desenvolupin noves estructures mentals. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">La Epistemologia Genètica s’encarrega d’ estudiar l’origen i el desenvolupament de les capacitats cognitives tenint en compte el seu origen, tant si és orgànic, biològic i genètic. Això li fer concloure que cada individu es desenvolupa al seu ritme. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">L’aprenentatge és una reorganització d’estructures cognitives i és conseqüència també dels processos adaptatius al medi, la assimilació del coneixement i la acomodació d’aquest a les estructures. <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;"> L’aprenentatge és, doncs, una transformació de les estructures mentals de les persones. Piaget en ofert dos conceptes nous. El concepte de l’assimilació i el concepte de l’acomodació dels coneixements. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Amb l’assimilació afirma que les persones assimilen allò que aprenen, el que estan observant o el que estan vivint. Aquest coneixement que estan assolint els miren a través dels coneixements previs que les persones tenen el que farà que cataloguin com coneixement nou allò que estan aprenent. Això permet:

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Les estructures cognitives es podran mantenir, ampliar o modificar.

<span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">L’individu ara podrà mantenir allò que ha interioritzat, ampliar-ho si creu que pot fer més gran el coneixement que ja tenia o bé modificar-ho si creu que estava equivocat. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">El concepte d’acomodació serveix per saber si l’alumne ha assumit allò que ha aprés. Com ho sabrà?. Dons preguntant-li. Hem de saber si l’alumne ha trobat i ha transformat en coneixement allò que ha experimentat, si sap explicar-ho. Això ens dirà si l’alumne ha aconseguit assumir aquest coneixement. <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px; line-height: 18px;">David Paul Ausubel

<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;"> El psicòleg nord-americà David Paul Ausubel va partir dels estudis fets anteriorment per Piaget. Una de les seves aportacions més interessants va ser la teoria anomenada de ** l’Aprenentatge Significatiu i els Organitzadors Anticipats **. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Aquesta teoria ajuda als alumnes a que hi vagin construïm els seus propis models de coneixement per comprendre millor els conceptes. Els nous coneixements s’incorporen de forma substantiva a l’estructura cognitiva de l’alumne. Això s’aconsegueix quan l’alumne relaciona els nous coneixements amb els que abans ja hi tenia, es a dir, amb els seus coneixements previs a aquesta nova font d’informació. Per què l’alumne assoleix un aprenentatge significatiu li cal: <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">L’aprenentatge significatiu no es només donar-li a l’alumne alguna cosa que sigui important o que sigui transcendental. L’aportació d’Ausubel va més enllà i es que l’aprenentatge agafa veritablement significat es quan es capaç de connectar amb els coneixements previs que l’alumne ja té. Entendre aquest nou coneixement i entroncar-ho amb el coneixement previ utilitzant la seva capacitat cognitiva es l’autèntic aprenentatge significatiu. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Per això les estructures de coneixement que s’han d’interioritzar han d’estar ben organitzades i estructurades. També és important el compromís favorable de l’alumne per assolir aquests nous coneixements sin la qual aquesta acció no hi tendra èxit. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Aquesta concepció de l’aprenentatge significatiu es diametralment oposada a l’aprenentatge memorístic que es poc o res rellevant i en el que no hi ha un compromís de l´’alumne i de les seves estructures cognitives per relacionar el nou coneixement amb el ja existent. <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Jerome Bruner <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;"> Jerome Bruner avança una mica més i exposa la seva ** Teoria per descobriment ****. ** Aquesta teoria es basa en que l’alumne sàpiga buscar els elements del que està realitzant. Això fa incrementar l’autoestima de l’alumne per que li agrada el que esta fent, afavoreix el seu procés imaginatiu i de maduresa.
 * <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Significativitat lògica del material (organitzat en una seqüència lògica de conceptes)
 * <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Significativitat psicològica d <span style="color: #000000; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">﻿ <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">el material (l’alumne ha de poder connectar el nou coneixement amb els previs i així acomodar-ho a les seves estructures cognitives
 * <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Aptitud favorable de l’alumne (dons l’aprenentatge no es pot donar si no si demostra interès)

<span style="color: #0000ff; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3.4 Objectius educatius que es planteja.
<span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">La finalitat del cognitivisme en l’aspecte educatiu es ensenyar a pensar i ensenyar a aprendre. Per aconseguir-ho l’alumne ha de desenvolupar les habilitats estratègiques que calguin per que siguin actius, independents i crítics en la construcció del coneixement. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">El cognitivisme defensa la construcció de esquemes mentals amb la finalitat de construir pensaments a través d’un procés de captació de la realitat que tindrà com finalitat l’aprenentatge. És tot el contrari a un procés de ensenyament nemotècnic, l’aprenentatge memoristic no té sentit. <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;"> Aquest aprenentatge és un aprenentatge individual de cada individu qui traurà la informació oportuna de cada realitat viscuda per el mateix, es el que els cognitivistes coneixen com aprenentatge significatiu i del qual es el seu creador es el teòric Ausubel. <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;"> El comportament de l’individu s’explica si podem esbrinar els processos interns que l’home desenvolupa dintre de si. Per això u dels objectius es trobar el construir models que permetin explicar com funciona la ment humana. A diferència de les màquines, la ment humana interpreta la nova informació i la guarda a la memòria. En aquest sentit es troba el model d’informació creat per Gagné.

<span style="color: #0000ff; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3.5 Rol de l' estudiant.
<span style="color: #000000; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Para el cognitivisme l’alumne es un subjecte actiu processador d’informació, que posseeix competències cognitives per aprendre i solucionar problemes, utilitzant nous aprenentatges i habilitats estratègiques.

<span style="color: #0000ff; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3.6 Interacció entre estudiants.
<span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Els alumnes interactuen entre si com feina a fer. Es a dir, la interacció és una altre eina per que puguin fer possible el repte final al que estan avocats pel seu interès, el d’apendre. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">La interacció i el treball compartit és una forma de ensenyar i, per tant, altre forma d’aprendre per part de l’alumne.

<span style="color: #0000ff; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3.7 Rol del docent.
<span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">El paper del docent es centra en la confecció i organització d’experiències didàctiques. També ha de procurar la promoció, la inducció i l’ensenyament de habilitats o estratègies cognitives i metacognitives generals i específiques de domini en els alumnes. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Segons els enfocaments d’ensenyament a pensar, el professor deu permetre als alumnes explorar, experimentar, solucionar problemes i reflexionar tasques diverses. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">El professor ha de modular, ampliar i corregir les accions desenvolupades pel alumne per que sigui aquest el propi motor que li impulsi a experimentar, i per tant, desenvolupar el seu procés cognitiu.

<span style="color: #0000ff; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3.8 Relació docent-alumnes.
<span style="color: #000000; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Les implicacions educatives del cognitivisme en quant a les aplicacions immediates a l’aula escolar, en la solució de problemes, en els processos de metacognició, en el pensament creatiu, en dimensions de l’aprenentatge, en els dissenys instruccionals, etc.

<span style="color: #0000ff; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3.9 Criteris d' avaluació.
<span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">La sessió d’avaluació dintre de la teoria del cognitivisme ha de ser reflex de la pròpia teoria, es a dir, continuada i sumatòria. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Si el important serà com va dir Ausubel, el aprenentatge significatiu aleshores s’ha d’avaluar al final de l’acció formativa. Tot el que sigui la parcialitat o segmentació de l’avaluació no te cabuda en aquesta teoria. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Per això s’ha de preguntar a l’alumne al final de l’acció formativa per saber si ha aconseguit interioritzat i assolit els elements educatius proposats.

<span style="color: #0000ff; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3.10 Instruments d' avaluació.
<span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Els instruments d’avaluació coincidiran a l’avaluació continua portada a classe. Serà darrera de cada tema quan es faci la comprovació d’assoliments de continguts a través de les proves estandarditzades:
 * <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Exàmens
 * <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Preguntes orals
 * <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Treballs, tant individuals com grupals

<span style="color: #0000ff; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3.11 Plantejaments d' incorporació de les TIC a l' aula compatibles amb el paradigma: Exemples.
<span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">L’arribada de les Noves Tecnologies a la vida educativa actual només pot aportar nous escenaris de treball i de desenvolupament de la teoria esmentada. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">Dintre d’elles la posta en marxa de la xarxa en general i d’Internet en particular serveix ara i s’ha de potenciar en el futur per ajudar a interioritzar els nous coneixements. <span style="color: black; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">La xarxa permet esbrinar nous camps, nous conceptes i noves formes d’acció, les quals ems han de portar a l’èxit de l’acció formativa.

<span style="color: #0000ff; font-family: Verdana,Geneva,sans-serif;">3.12 Referències.
<span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">**Blanch, J.M.** (1983). //Psicologias Sociales. Aproximación Histórica.// Barcelona: Hora S.A.  <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">**Castañeda, A.** (1983). //Aspectos cognitivos en el aprendizaje de una lengua extranjera.// Granada: Lingüistica y Método. <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">**Hernández, G.** (1998). //Paradigmas en psicologia de la educación//. Madrid: Paidós <span style="font-family: Verdana,Geneva,sans-serif; font-size: 14px;">**Rodriguez Palmero, M.L**. (2004). //La teoría del Aprendizaje Significativo//. Santa Cruz de Tenerife: CEAD