6.+Conclusions

6. CONCLUSIONS.
Les teories de l’aprenentatge que hem analitzat en aquest treball intenten explicar com aprenem.. Els diferents plantejament teòrics són complementaris i aporten reflexions per determinar quina és la millor forma de plantejar els processos d’ensenyament-aprenentatge. Hem vist que cada plantejament teòric aporta un visió diferent del paper de l’alumne i del professor:
 * **Conductisme**. L’alumne té un rol més aviat passiu i rep els coneixements del docent
 * **Cognitivime**. S’analitzen els coneixements previs de l’alumne per tal d’incorporar nous coneixements.
 * **Constructivisme**. L’alumne té un paper actiu en l’aprenentatge
 * **Connectivisme**. L’alumne s’interrelaciona amb els diferents nodes de la seva xarxa d’aprenentatge buscant informació rellevant. El professor aquí té un rol de guia.

El següent vídeo resumeix aquestes principals teories.

media type="youtube" key="Vq9XIrNGgoQ" height="349" width="560"

El conductisme és un corrent de pensament que està fortament desacreditat actualment, tanmateix, moltes pràctiques docents es continuen basant en plantejaments conductistes; caldria pensar si és perquè els docents no volen canviar les pràctiques per comoditat, o perquè moltes tècniques conductistes han demostrat que funcionen. Tanmateix, en l'estat actual de l'ensenyament, i amb tot el seguit de influències externes que reben els alumnes, sembla necessari implicar-los més activament i responsabilitzar-los del seu propi procés d' aprenentatge. El cognitivisme parteix de les proposicions de les teories del processament de la informació, de certs postulats del conductisme, i de la teoria constructivista de l' aprenentatge significatiu, i intenta donar una visió més acurada dels processos d' aprenentatge. De fet, hi ha alguns plantejaments constructivistes que es confonen amb cognitivistes, deixant una frontera difusa entre uns plantejaments i uns altres altres. El constructivisme no és una teoria sinó un torrent de teories algunes complementàries i d'altres fins a cert punt contraposades, que es centra en l'estudiant com a subjecte actiu de l'aprenentatge, i que postula que els nous coneixements es fonamenten en coneixements i estructures mentals previs, a partir dels quals es construeixen. És el corrent de pensament preponderant des de fa vàries dècades, i amb la implantació dels ensenyaments per ordinador i internet ha desplaçat als dos paradigmes anteriors com fonamentador de les estratègies d'ús i disseny en e-learning. Tanmateix, Siemens ha definit una versió ampliada del constructivisme actual amb forta presència tecnològica, dita connectivisme, que ha arrelat com aplicació "state of the art" de les TIC en educació. Per altra banda, es podria dir que el constructivisme ha influit en la nova concepció de les TIC, sobretot referent a la construcció de coneixement de manera social, vegem Vigotsky i l'aprenentatge significatiu d'Ausbel.Segons aquestes teories ,i com ja s'ha mencionat, l'alumne participa activament en el seu procés d'aprenentatge. Si pensem en ensenyament a distància i e-learning, veiem que el paper o rol tant del docent com de l'alumne canvien, les barreres espai i temps despareixen i la interacció entre aquest dos agents ( alumne i docent) pren una gran importància. La participació de l'alumne és clau per al constructivisme i el cognitivisme, de la mateixa manera que ho són en l'ús actual de les TIC i l'e-learning.
 * Quines són les tendències de futur?**

Hauríem de distingir entre el futur a les investigacions, el futur de les pràctiques docents més experimentals, i el futur de la pràctica en l' aula habitual. Certament, la revolució tecnològica dels darrers anys encara no ha arribat de manera generalitzada a les aules. Sembla irremediable que arribi finalment i que s' imposi. Els poders públics inverteixen molt en tecnologia educativa i per acumulació acabaran entrant els ordinadors de forma massiva. El problema és com s' utilitzaran, i podem ser força pessimistes en les nostres prediccions, atès que (1) els alumnes no semblen tenir capacitat d' autogestió ni comportaments adults al seu navegar per la xarxa (al cap i a la fi, la gran majoria d' estudiants no són adults), (2) les editorials i no només elles veuen les tecnologies com un grapat d' eines que poden arribar a substituir al professorat, i (3) als professors els acaba molestant la omnipressència de les TIC als entorns pressencials, que acaben ensopint molts processos que sense els ordinadors es porten fent des de fa més d' un segle de forma efectiva. Per a que la implantació de les TIC tingui éxit tant en l'ensenyament presencial com en el purament a distància s'hauran de tenir en compte uns quants aspectes. No cal dir que també la formació del professorat en aquests camp és imprescindible, però s'hauríen de centrar esforços en un bon disseny instruccional. D'altra banda es por caure en l'error de repetir les mateixes activitats del paper canviant el suport i oferint-los digitalment. De tota manera, creiem que d'aquí a 10 anys totes les assignatures pressencials tindran els seus entorns virtuals associats, que les classes pressencials es gravaran en podcast, que al menys el professor tindrà a l'aula ordinador amb pissarra electrònica o algun dispositiu més modern que el substitueixi, i que les webquest, i els treballs col·laboratius per internet, per posar 2 exemples, seran completament habituals. Sembla que els plantejaments constuctivistes es van fent un lloc entre les activitats d'aprenentatge, sobre tot amb l'ús de TIC. El connectivisme també serà present, però per el seu propi enfocament, pensem que en entorns d'ensenyament superior. Com evolucionaran les investigacions en educació? Sembla evident que els investigadors més actius són als EEUU, i que enllà tenen un sentit molt més pràctic, així doncs les noves tendències del futur que ens vinguin de fora aniran més enfocades a l' adquisició de coneixements a partir de la pràctica. Tot i això, podem també aventurar, i segur que no ens equivocarem, que igualment que ha passat tantes vegades en el transcurs de la història del pensament científic, després de que hi hagi una teoria (A) i que aparegui una (B) que es contraposa, finalment sempre sorgeix una teoria (C) que tracta de fer una síntesi de les anteriors. Així estem convençuts que finalment algun autor gossarà fussionar els plantejaments conductistes amb els cognitivistes i els constructivistes en una única teoria d' integració Un [|article] de la karme Peiró sobre les TIc ales aules i el que en pensen els joves

media type="custom" key="9530574"